Veš, da mama sovraži, če sem pozen. -Rekel sem ti,
da bi morala prej kreniti. Vsako leto ista stvar.
Vedno je tako: "Kje so moji modri čevlji, dragi?"
Ali pa: "Očka, ne morem najti mojega CD-ja o Marilynu Bronsonu."
Marilyn Manson. -Kakorkoli ji je že ime.
Ona je moški, oče. -Marilyn? Moški?
Kam smo prišli!
O, fant... -Je vse v redu, dragi?
Da.
Očka! Očka!
O, bog!
Moj bog, kaj se je zgodilo?
Smo že prispeli? -Je kdo poškodovan?
Marion, si v redu? -A si znorel?
Skoraj bi nas ubil! -Žal mi je. Verjetno sem zadremal.
Upam, da si se naspal. Mogoče bi ti morala skočiti po zajtrk.
Nihče ni poškodovan. Pusti me pri miru, prav?
Za Petejevo voljo, zakaj enkrat ne pustiš voziti komu drugemu?
Ne skrbi. To me je zbudilo.
Pita je verjetno uničena.
O, Jezus! -Kaj pa je?
Bučke in čokolada. -Smrdi po riti.
Raje bom izstopil in preveril avto.
Pesjan ni niti ustavil!
Kje smo? -Na cesti.
Kje pa misliš? -Kaj se je zgodilo z meddržavno?
Mislil sem, da tokrat za spremembo ne bi šli po glavni.
Kaj je narobe z meddržavno? Že leta jo uporabljamo!
Dolgočasil sem se
in nisem hotel... zaspati.
Izgleda, da je delovalo. -Dobro.
Avto je videti v redu. Poškodb ni.
Naj jaz prevzamem volan, očka? -Ne, hvala, draga.
Zrasel sem skupaj z avtom. -No, pa smo spet tam.
Si ti ali nisi ti spravila Mercedes v staro železo?
Ni bila moja krivda! -Samo dražim te, ljubica.
Na tej cesti prav zagotovo ni zelo dosti ljudi.
Božični večer je. Večina je doma, s svojimi družinami.
Umiram od lakote! -Jaz tudi.
Upam, da tvoja mama ni eksperimentirala s puranom.
Lahko zamenjamo temo? Ne počutim se dobro.
Je vse v redu, srčece? Želiš, da ustavimo?
Dolga vožnja z avtom mi povzroča slabost. Govorjenje o hrani res ne pomaga.
Srčece, kaj pa par mačkic? -Utihni, Richard!
Ali pa kakega makarončka in malo tičjega mleka? -Richard, to je nagnusno!
Toda, mama, tičje mleko v resnici obstaja. Kitajci ga izdelujejo.
Ti si že imel tičje mleko, kajne, Brad?
Odrasti že, Richard. -Ura je 7.30, ljubi.
Da, zavedam se tega, Laura. Mislil sem, da bomo zdaj že pri križišču.
Jezus, Laura, a moraš tako sesati?!
Tako pač jaz pijem. -V redu, ljudje. Pomirite se.
Ne ženita si k srcu. -Marion ima prav.
Ko sem še igral baseball, so nas naučili to tehniko pomirjanja.
Še vedno jo včasih uporabljam.
Globoko vdihneš skozi nos in počasi izdihneš skozi usta.
Hvala, Brad.
Ja, hvala, Brad.
Lahko vseeno nekaj vprašam? -Seveda?
So bili na vaši šoli sami pedri, ali so bili le v baseballski ekipi?
Richard! -Kaj?
Richard, s pomočjo te tehnike smo prišli v - kakor smo temu rekli -
"Cono". -V Homo Cono?
Richard!
Tako čudovita noč je!
Ve kdo, kako se reče tej zelo svetli zvezdi pred nami?
Zgoraj je 150 milijard zvezd, za božjo voljo.
Tisto poznam. Tista svetla je Severnica. Edina, ki jo poznam.
Hvala.
Zapojmo eno, vsi skupaj. -Dobro. Kaj?
Kaj pravite na "Yellow Submarine"? -Vedno jo pojemo.
Brad, kaj pa "Y.M.C.A."? -Božič je, torej, kaj pravite na
"Jingle Bells"?
Daj, no. Daj no.
Ta del ti je všeč, ne?
Zakaj si ustavil?
Ženska. Videl sem žensko v gozdu.
To! Oče je zadet. -Richard.
Si prepričan, očka? -Menda že.
Oblečena v belo. Nekaj je nosila.
Jebenti!
Zdravo.
Malo smo zašli.
Poznate morda najhitrejšo pot nazaj na avtocesto?
Je vse v redu z vami?
Ste imeli nesrečo ali kaj podobnega?
Dobro. Ima kdo mobi?
Ni signala. -Ravnokar smo šli mimo koče.
Mogoče imajo telefon. Richard, bodi gentleman in ji napravi prostor.
Zakaj ne bi bil Brad gentleman? -Kaj je narobe s tabo, človek?!
Pomiri se, dečko.
Počasi vdihni skozi nos in izdihni globoko skozi rit! -Richard!
Je že v redu, gospa Harrington. -Peš bom šla.
Prav mi bo prišlo malo svežega zraka. -Marion, sama ne boš šla nikamor!
Rada bi bila sama. -Marion!
Naj ti nekaj povem, pametnjakovič. -Kaj?
Malo se še poigravaj z mano, pa te bom vzel iz igre za vselej!
Si me razumel?! -Da, gospod!
Čez minutko se dobiva spodaj. Prav, srček?
Prav.
V redu.
Tam se dobiva, srček.
Drek!
Bi mogoče skodelico tople kave?
Mislim, da je v šoku. Morala bi vprašati Marion, kaj naj storiva.
Draga, ne potrebujeva psihiatra. Poklicala bova 911.
Prav. -Vedeli bodo, kako urediti zadevo.
Hudič! Tu prekleto smrdi!
To je punčka...
butec.
Kam pa greš, ljubček? -Stran od vas.
Najstniki.
Kako ti je ime?
Kje stanuješ?
Nič kaj ne bo v pomoč. -Ne.
Zdravo, miss julija.
Ali kdo živi tukaj?
To je mogoče ena tistih starih gozdarskih postaj.
Jezus, Laura! Prestrašila si me kot norca!
Oprosti. Zanimive stenske okrase imajo, tile gozdarji.
Torej, kako mu je ime?
Prstan imaš. Si poročena?
Z Marion se bova poročila.
Pravzaprav...
Ne povej ji, toda nocoj jo bom pri njeni babici zaprosil.
Se spomniš, ko si rekel, da se boš ubil, če te bom kdaj zapustila?
Upam, da je bilo to le figurativno mišljeno, ker...
Brad, preživela sva nekaj čudovitih uric skupaj, toda...
Mislim, da morava nadaljevati življenje vsak po svoje.
Drek.
Hudič! -Ni signala?
Ne, Laura, le številko za 911 sem pozabil.
Amy je.
Moja deklica. Ime ji je Amy.
Tako mrzla je. -Ni čudno. Zmrzuje tukaj.
Drži jo. -Ne.
Nisem ravno moški za otroke.
Kako sploh lahko diha z vsemi temi odejami na obrazu?
Ne skrbi.
Mrtva je.
Ta je pa dobra.
O, moj bog!
Drek!
Kaj, za vraga, je bilo to? -Richard!
Richard!
Ja, tukaj sem! -Sem pridi.
Kje sta Brad in gospa?
Brad! -Si v redu?
Da, sem. Kaj se dogaja? -Brad!
Hej, butec!
O, moj bog! O, moj bog!
Očka? -Kaj?
Dobili so Brada. -O čem govoriš?
Videla sem Brada v avtu! Moramo oditi. -Kakšnem avtu?
Moramo oditi!
Frank, počasneje. Vse nas boš pobil.
Videla si mimo peljati avto in Brada zadaj v njem?
Da. -Ne razumem! Zakaj...
Videla sem ga. Tepli so ga. Moraš jih ustaviti!
Dobro! Kam, za vraga, so šli? -Mogoče po stranski cesti.
Si videla kakšno? Jaz tudi ne.
Zdaj vsaj ne voziš kot kak cucek. -Utihni, usrane!
Kaj se dogaja? -Zakaj si ustavil?
Laura, daj mi baterijo, prosim.
Kam gre?
Zakaj je ustavil? -Samo trenutek.
Nazaj. Nazaj!
Ne hodi sem, za božjo voljo!
Jebi ga! -O, bog!
Richard, spravi sestro nazaj v avto. Takoj!
Moj otrok. Jo držiš?
Jezus Kristus...
Kaj počne?
Poskuša dobiti Bradov telefon.
S palico? -Imaš boljšo zamisel?
Ne morem verjeti, da bom to storil. Čakaj malo.
O, bog...
Dober dečko, Richard...
Daj mi ga.
In vrzi tisto stran. Umazano je.
Lovi signal?
Hvala bogu. Poklicali bomo policijo in povedali bodo, kaj nam je storiti.
Prav. -Zdaj.
Zdaj. -Zdaj.
Prosim, naj mi kdo pomaga. Prosim!
Bog! Ne čutim nog.
Ne čutim svojih nog!
Pomagajte mi! Moj otrok krvavi! -Kdo je to?
Otrok! Zbudi se!
Kdorkoli, pomagajte nama! -O, Jezus!
Prosim, pomagajte...
Frank, od tod moramo.
Si dobila policijo? -Telefon... Bil je pokvarjen.
Drek. -Prosim, pojdimo.
Ne moremo ga kar tako pustiti tukaj.
Richard, zvleci njegovo truplo ob kraj ceste.
Jezus, kdo pa misliš, da sem? Tvoj hišnik?
Hvala bogu! O, Marion.
Je vse v redu s tabo? Vse bo še dobro.
Marion. Marion?
Marion? Zbudi se.
Zbudi se. Daj, no, zbudi se. Zbudi se! Zbudi se!
Laura! Nehaj!
Prenehaj!
Ne vidiš, da je v šoku?
Žal mi je. Žal mi je.
Očka, tisti moški...
ali kdor je pač že to storil...
Uporabiti je moral sekiro ali pa motorno žago. -To je bilo delo blazneža.
Pojdimo že enkrat od tod. -Čakaj. Kaj pa bo s tisto žensko?
Mogoče je že odšla stran.
Mogoče jo je dobil blaznež. -Torej... Boš šel za njim?
Richard, pojdi noter. Na policijo gremo.
Zakaj se ne vrnemo na meddržavno? -Draga, tvoja mati živi tik ob šerifu.
Tam bomo v petnajstih minutah.
Marcott? Še nikoli slišal.
Richard, preveri na zemljevidu.
Marcott...
Daj mi sekundo.
Na tej karti ni Marcotta. -Daj jo že meni.
Tudi jaz ga ne vidim. -Mogoče zato, ker ga ni na njej.
Laura, daj mi lokalno karto. -Nisem je vzela.
Je nisi vzela s sabo? -Še nikoli prej je nismo potrebovali.
Prosil sem te. Se spomniš? -Za dovolj stvari sem morala poskrbeti.
Darila in... -Koga briga za darila?
Lepše se izražaj.
Oprosti, toda kako naj bi vedela, da boš šel po bližnjici?
In kako naj bi jaz vedel, da boš pozabila na karto?
Že dvajset let prihajamo sem, pa še nikoli nisi šel po bližnjici.
Naslednjič bom prinesla globus, če si boš namislil iti preko severnega tečaja.
Je ostalo še kaj kave?
Malo.
Prav. Nalij mi je malo. Gremo pač v Marcott.
Se še komu zdi malce strašljivo, da smo edini avto na cesti?
Božični večer je.
Ja. V redu. Kako dolgo se že vozimo?
Ura je 7.30.
Rekla si, da je 7.30, ko smo vzeli tisto žensko v avto.
Ta presneta stvar je pokvarjena. No, prav. Kdo ima uro?
Jaz jo ima. Ustavila se je ob 7.30. -Daj, no.
Se vama ne zdi, da je vse skupaj malo čudno?
Vem, da si mislita, da sem malo zaostal,
toda imam teorijo in hočem, da jo slišita.
Brad je mrtev. Njegovo telo je pohabljeno in bogve, kako se je to zgodilo.
Smo edini ljudje tukaj in vse ure so se ustavile ob 7.30.
To smrdi po nezemljanih.
Potegni mi ga. -Kaj?
Nič.
Laura...
Jo lahko ustaviš, prosim?
Pusti jo. Mogoče ji bo pomagalo. -Na živce mi gre.
Ne morem verjeti, da sem zaspala.
Kako dolgo sem spala? -Ne vem. Mogoče deset minut.
Smo še vedno na isti cesti? -Ja.
Še ni Marcotta? -Ne. Ni Marcotta.
Ne razumem. Smo že mimo? -Ne, ničesar nisem videl.
Nobenih luči, nobenih znakov, ničesar.
Drek! Kaj je to?
Otroški voziček. -Vidim, da je otroški voziček.
Prav. Šel bom ven in pogledal. -Ne, nikar.
Zakaj? -Samo pojdimo naprej. To mi ni všeč.
Richard, vrni se! Richard! -Ne deri se mi v uho!
Richard, vrni se!
Zdravo, mali mož!
Richard! Frank, ne!
Vidva sta za umret! -Ubil bom tega mulca!
O, bog!
Kaj je bilo to? -To je bilo pa res dobro!
To sploh ni bilo smešno, Richard. -Otroški voziček je. Čemu strah?
Prazen je. -A res!?
To sploh ni bilo smešno! -Dobro opravljeno. To je bilo noro.
Kaj pa je zdaj?
Ne morem nehati misliti na Diano. Kako ji bomo povedali o Bradu?
Mi smo bili odgovorni zanj. -Ta trenutek mi to ni mar!
Hočem se le domisliti, kako bomo prišli od tod.
Žal mi je.
Govori o presnetem Božiču.
Tega ne smeš odpreti. To je darilo za mojega strica Herba.
To zdaj potrebujem presneto bolj kot pa tvoj striček Herb.
Sprijazniva se s tem, da smo se izgubili, Frank. To ni pot k moji mami.
Obrnimo se. Morali bi se obrniti, Frank.
Šele šli smo mimo znaka. Marcott ne more biti več daleč.
Hej, sestrica.
Mama... Mama in ata se razburjata, kaj?
Res jima ne uspeva.
Ta cela stvar je precej prekleto nora, ne?
Mare?
Mare!
Daj, no, moraš prenehati s tem! Moraš!
Potrebujemo te tukaj.
Jaz... Jaz te potrebujem.
Mama vedno goni svojo o tem, kako dober psihiater si,
torej si ti edina, ki lahko najde pot iz tega. Prekleto!
Še veš, ko je izginil tvoj hrček
in sem ti rekel, da so ga ugrabili nezemljani?
No, lagal sem. V redu? Jaz sem bil.
Jaz in Kevin. Dala sva ga v mikrovalovko in scvrla.
Marion!
Oče!
Oče, spet je tu.
Richard, sita sem tvojih neumnih šal.
Zdaj pa nisem bil jaz. Prisežem. -Richard, nimamo časa za...
Kristus! Govorim vama resnico, presneta tepca!
Frank, boš vsaj enkrat kaj rekel?
Ja, mislim, da je bolje, da jo pobrišemo od tod.
Morali bi že iti mimo kakega mesta, bencinske črpalke,
motela, križišča, pač že česarkoli do sedaj!
Vem. Vem. Pomiri se, Laura.
Verjetno je ena tistih zaprtih cest, ki jih uporabljajo gozdarji.
Bog! Občutek imam, da se vozimo že od nekdaj.
Kakšen gozd je to? Tak kot amazonski?
Lani sem se moral peljati v Lakewood, da bi govoril s stranko, pa sem šel
na zelo ovinkasto cesto. -Kar izgleda včasih počneš.
Hočem reči, da sem vozil in vozil in vozil, dokler nisem prišel nazaj na začetek.
O čem govoriš? -Nekaj teh cest so načrtovali
inženirji, ki niso bili izučeni niti toliko, da bi zgradili ptičjo hišico.
Torej? -Torej? To je to!
To je to...
Lakewood? Ni to tam, kjer je Sally Schmidt kupila svojo kočo?
Je, tako se mi zdi.
Jezus Kristus.
Kaj je bilo to? -Neke vrste radijska predstava.
Ni bila predstava. -Nekak lokalni radio ali nekaj takega.
Lokalni radio? Pa res.
Ne! Hudiča! -Ravnokar si rekel, da je bil lokalni radio!
Ne vem, kaj je bilo! Nočem niti vedeti, kaj je bilo!
Le do policije bi rad še preden bo šlo vse narobe!
Jaz pa sem mislil, da je bil lanski Božič slab.
Kaj pa je bilo narobe z lanskim Božičem?
Poglejmo... Vse? -Mislila sem, da je bilo lani odlično!
Šli smo po meddržavni! -Govorim o Božični večerji.
In kaj je narobe z Božičnimi večerjami pri moji družini?
Tvoja družina.
Tvoja mama vedno čuti, da si zaslužiš več od navadnega prodajalca avtomobilov. -Da!
Zdaj pa je prodajalec postal ugleden prodajni menedžer.
Tako da, žal mi je, draga, toda komu mar tvoja mati!
Še kaj? -Da. Tudi tvoj brat je čudak!
Drka si ga poleg revij z orožjem!
To je ogabno! To je ogabno in to ni pravično!
Mikey je preživel težke čase. -Ubogi mali Mikey! Ubogi Mikey!
Kaj moram prenašati vsakič, ko govorim s tem pasjim sinom?
Preveč občutljiv si! -Vem, da je Božič, Laura.
Vem, da je potrebno dajati, toda na to ne dam zdaj prav nič!
Le s te preklete ceste bi rad!
Jezus! Mati...! Prekleto! -O, Frank!
Vse je v redu, draga. Le defekt imamo.
Dobro. -Noseča sem.
Marion!
Jezus Kristus!
Kadim travo.
Zamenjal bom kolo.
Tako ravnaš s tem kot kurba z otrokom.
Pa daj sam, jebenti! -Pazi, kako govoriš, presneto!
Dobro. -Potrebuješ pomoč?
Kako je z Marion?
Noseča je.
Kako si ti? -Iskreno, dovolj je bilo za eno noč.
Bi rekla.
Kam je šel Richard? -Verjetno pokadit kakšen joint.
To ni smešno! Najin sin se drogira!
Prosim, Laura!
Ne vidiš, da je bil to klic na pomoč? -Kristus! To je samo joint, v redu?
Nič hujšega od tvojih tablet. -Moje so legalne!
Noseča.
Upam, da bo deček. Kako je, malo bitje?
Jaz sem tvoj stric Dick.
To pomeni, da je bolje, da pokažeš malo spoštovanja, ne?
Ali pa te bom odpikal.
Dobro.
Si v redu, srčece?
Nikoli več mi ne reci tako. -Prav.
Že v redu. -Tako mi je pravil Brad.
Stric Dick. Tako naprej.
Jebenti!
Ljubim te.
Jezus!
V redu. Končal sem. Gremo.
Richard, gremo!
Tisti avto je! -O, moj bog...
Odpri vrata!
Odpri vrata! Odpri vrata! -Laura! Laura!
Gremo nazaj po avto!
Očka! Očka!
Richard! Richard!
Pridi sem! Laura, takoj v avto!
Frank... -Pridi noter, ujeli ga bomo!
Hitreje! -Ne gre hitreje, Laura!
Kje je? -Ne vem. Ne vidim ga.
Baraba je ugasnil luči!
Ubili ga bodo. -Ne!
Ubili ga bodo! -Ne, ne bodo!
Da, bodo! -Pomiri se, mama!
Vse bo v redu z njim. Dobil ga bom!
Richard je bil! -Utihni! Prekleto!
Richard je bil!
Ustavi avto! Ustavi avto!
Prosim...
Moj otrok!
Prosim... Kaj so ti storili?
Mama... -Daj...
Daj, ljubček. Lahko se zbudiš. Potrudi se, ljubček.
Laura...
-Kaj? Kaj?
Mama, on je... -Ne! Ne, ne...
To je ena njegovih šal, kajne? Tak si kot tvoj oče.
Se spomniš, ko me je odpeljal v New Orleans?
Nikoli nisva šla v New Orleans. -Seveda ne. Nisi ti njegov oče.
Kaj? -Richard ni tvoj sin.
Mama, kaj govoriš? -Zmešalo se ji je.
Ni se mi. Se ne spomniš Alana Ricksona?
Laura... -Kaj? Kaj?
Kaj si rekla? -Se spomniš Alana Ricksona?
Moj otrok. Nočem iti. Nočem iti.
Prosim, pustita me z njim. -Pojdi, no.
Pustita me...
Ne spravljajta me proč! O, bog! Prosim, nočem iti.
Prosim, Frank...
Kaj bomo storili? -Moramo na policijo.
Kako bomo prišli do policije? Smo sredi ničesar.
Daj, no. Pridi, draga. -Ne moremo ga pustiti tukaj.
Ne bomo ga.
Moj sin je bil. Z nami gre.
Kaj je?
Kar je stric Mike hotel za Božič.
Hvala bogu za puško, spaka.
Michael ne pride?
Michael? Kdo, za hudiča, je Michael. -Richard.
Njegovo pravo ime je Michael. Tako je Alan želel, da ga kličemo.
Richard je mrtev. -Prav.
Bosta malo pite?
Spet je bil tisti znak. -Kako daleč je prekleto mesto?
Prevozili smo že sto milj. -Kako čudovit Božič.
Razmišljam, ali naj prihranim košček pite za Michaela.
Misliš, da si bo opomogla? -Ne vem.
Toda prej ali slej se bo morala soočiti z realnostjo.
Kako čudovit Božič. -Samo bog ve, kako bo reagirala.
Ne more biti slabše. -Lahko je veliko slabše.
Poglejta, pojedla sem pito.
Lahko dobim nalivnik, prosim? -Za kaj pa?
Narisala bom sliko. -Dobro, dobro. Tukaj, moje pero.
Tako čudovita si, Marion. -Jezus!
Upajva, da je bolnišnica v Marcottu.
Kaj če ne bova prišla do Marcotta? Kaj če naju prej dobi?
Kdo? -Ženska v belem.
Tista z otrokom? -Da, videl sem jo v gozdu,
ko je Richard izginil. -Videl si jo?
Takrat sem se spomnil zgodbe, ki mi jo je babica vedno pravila.
Vedno me je zmrazilo, ko sem jo slišal.
Poglejta. Narisala sem Bradovo sliko. To je njegova noga, ki je visela stran.
Zate je. -Dobro, mama.
Obriši si obraz.
Šlo je o paru, ki se je peljal domov s poroke
na Rhode Islandu.. Bila je noč. Deževalo je.
Ob cesti sta videla stati majhno deklico.
Tavala je naprej in nazaj, s šolsko knjigo v rokah.
Ustavila sta, jo spustila v avto na zadnji sedež
in se skušala z njo pogovoriti, toda najbrž je bila v šoku.
Odpeljala sta naprej po cesti, ko sta nenadoma zaslišala krik,
ki je prihajal z zadnjega sedeža.
Ostro sta zavrla in skoraj je prišlo do nesreče.
Po čudežu nista šla čez pečino. Obrnila sta se nazaj,
deklica pa je izginila.
Ostala je samo šolska knjiga z njenim imenom.
Barbara Rose.
Takrat sta s spomnila,
da je cela Rosina družina umrla v tragični avtomobilski nesreči,
točno pri tisti pečini, pet let prej.
Oh, daj no! Očka, praviš, da je tista ženska duh?
Poglej! Čips imamo!
Odprla ga bom. Nisem vedela, da ga imamo.
Boš malo? -Mama, ne jej tako naglo.
Slabo ti bo. -Ne bo.
O, bog! Da bi se le čimprej zbudili iz te nočne more.
Se bolje počutiš, Laura? -Ja.
Očka, kdo je Alan Rickson?
Pojma nimam.
O čem pa je potem mama govorila? -Še nikoli nisem slišal za Alana Ricksona.
V šoku je. Same neumnosti govori.
Zakaj bi to storila? -Ti mi povej.
Poglejta, kaj sem jaz našla!
Mama, spusti puško na tla. Nevarna je.
Ni. Igrača je. Kot tista, ki jo je imel Michael kot otrok.
Laura! -Samo šalila sem se!
Laura, puška je napolnjena! Daj jo na tla.
Samo prestrašiti me poskušaš. Nočem se več igrati s tabo.
Bang-bang, mrtev si! -V redu.
V redu, dušica. Zmagala si.
Mrtev sem.
Stori kaj. -Na primer?
Psihiater si! -Študentka psihiatrije.
Marion... -Mama!
Da, draga? -Igrajmo se kaj drugega.
Se spomniš, ko smo se igrali hišo?
Hočem se igrati to, kar sva se imela navado z Michaelom.
Laura, to ni igra! Najin sin je mrtev!
Ne. -Richard je mrtev!
Očka!
Sveta pomagavka! Mrha me je zadela v nogo!
Je ranjen? -Mama, vrni se v avto.
Vse bo v redu. -Bo tudi on umrl?
Nihče več ne bo umrl, prav?
Kako izgleda, dohtar?
Bomo videli.
Primi to. Drži to! -Dobro.
Morala bom izvleči šibre. -Dobro.
Posveti na rano, prosim.
Si že kdaj to počela? -Ne, to je prvič.
Drek! -Posveti na rano!
Dobro.
V redu, napni se. -Zakaj?
Napni se. -Za...
O, bog!
To je bolj bolelo kot sam strel.
Dvigni nogo.
Dobro, dobro, zdaj bi moralo biti dobro.
Daj mi ključe. -Jaz bom vozil.
Počasi s steklenico!
Veš za boljšo pomoč proti bolečinam? -Ne pomaga pri vožnji.
Pomaga.
Ne razumem.
Zdaj bi že morali prečkati stransko cesto.
Tvoja babica verjetno živi milje nazaj.
To je to. To mora biti vojaška cesta!
Misliš? -Ja!
Zato nismo nikoli videli vojaških vozil. Ker se vedno vozijo po takih cestah. Izolirano!
Marcott mora biti vojaška baza. Zato je tudi na karti ni.
Pa že. -Seveda! To bo! To je!
Očka?
Očka! -Že v redu, ljubica.
Tukaj sem. Tukaj sem. -Hvala bogu! Mislila sem, da...
Tvoja noga...
Si v redu? -Ni tako slabo.
Končno nekaj dobrih novic. Pridi sem.
Poglej. Prej enkrat sem tvoji mami pokazal Severnico.
Bila je na desni strani. Še vedno je.
To pomeni, da smo se stalno vozili proti zahodu.
Torej, če smo zapustili meddržavno tu nekje
in smo se konstantno vozili proti zahodu,
nas mora ta cesta pripeljati točno do morja.
Marcott mora biti nekje ob obali. Čudovito se vse ujema.
Mora biti pomorska baza.
Dobro, dobro. Kako dolgo še, preden bomo prišli do tja?
Imamo še približno pol rezervoarja goriva, napravili smo že okrog 150 milj po tej cesti,
kar pomeni še 40 do 50 milj, preden pridemo do obale.
Do Marcotta bi morali priti v roku ene ure, največ.
Genij si!
Toda... Precej sem zaskrbljen glede tvoje matere.
Mama? -Si pokonci?
Spala sem kot klada. -Kako se počutiš?
Počutim se... dobro... glede na...
Zdaj moramo...
držati skupaj. Podpirati moramo drug drugega v tem gorju.
Naj jaz vozim, dragi?
Vsak čas bomo v Marcottu. -O, dobro!
Ne izgledaš najbolje. -Kar v redu je.
Frank, veš, ti si čudovit oče.
In tudi čudovit mož.
Moraš vedeti, da razumem to med tabo in Sally Schmidt.
Kaj? -Vso stvar poznam.
Vem, da sta se dobivala v motelu med tvojim odmorom za kosilo.
Je že dobro. Povsem razumem. Nikoli nisem bila sposobna izpolniti
tvojih seksualnih fantazij. In obljubljam ti,
da ko se bomo izvlekli, boš lahko z mano počel, kar boš hotel.
In s tem mislim - vse!
Kakorkoli že, najpomembneje je,
da se mi trije izvlečemo iz tega močnejši. Kaj mislita?
Nič kaj. -Dobro.
Zdaj...
Nekaj me je motilo, odkar sem se zbudila.
Kaj? -Kdo so tisti ljudje v gozdu?
Dragi, upočasni. Mahajo.
Zdravo!
O, za božjo voljo, zakaj izgledajo tako žalostni?
To je Božični večer.
Nasmehnite se!
Vas učijo, kaj storiti v taki situaciji?
Brez panike.
Frank, moraš resnično tako vleči iz steklenice?
Frank! Jeannine je! Hitro, ustavi avto!
Kdo je Jeannine? -Moja prijateljica!
Ki je umrla pred dvajsetimi leti.
In kaj hočeš reči s tem? -Da je mrtva.
In? -Pač prenehaj!
Če so mrtvi živi, bi mogoče morali pogledati za Richardom?
Si nora? -Misliš, da mu je udobno tam zadaj?!
Mama, če bi bil živ, misliš, da ga ne bi slišali?
Tvoj brat je živ zgorel. Kako naj bi govoril?
Utihni, Laura! -Pomiri se, očka.
Prav. -Norega me dela!
Lahko grem zdaj pogledat Jeannine? -Ne, ne smeš!
Da, lahko. -Ne, ne smeš!
Da, lahko. -Ne, ne s...
Zdaj grem.
O, moj bog! Očka, ustavi!
Mama! -Laura! Laura!
Mama! -Laura!
Mama!
O, bog! Bog! Laura!
Kam za hudiča je šla? -Mama?
Mama!
Mogoče je stekla proč. -O, Marion...
Mogoče je odšla v gozd. -Marion, šestdeset sem peljal.
Zlomila bi si vrat! -Kje pa je potem?
Mogoče jo je dobila ženska.
Črni avto je.
Kurbin sin! Pankrtu bom odstrelil glavo.
Marion, kje so naboji? -Tukaj. Skrila sem jih pred mamo.
Pohiti!
Zadel sem ga!
Mama! -Laura.
Hvala bogu. -Mama, si v redu?
Ja. Glava me malo boli, drugače pa sem v redu.
Ljubezen!
Draga, draga. Nekaj imaš na...
O, moj bog! O, bog!
Je kaj narobe z mojimi lasmi? -O, bog!
Alan!
Končno! -Ne! Nehaj!
Alan! -Nehaj! Nehaj!
Laura...
Očka? -Laura...
Ustanovila sem skupino navijačic.
To je najsrečnejši dan mojega življenja.
Laura...
Očka! Očka!
Daj mi puško! Nehaj, očka! Nehaj!
Ti pankrt! Nehaj! -Marion...
Otroka bom dobila! Ne smeš naju zapustiti! Ne smeš naju zapustiti!
Oprosti! Oprosti! -Ravnkar sem izgubila mater...
in brata... in fanta. Nočem izgubiti še tebe!
Nočem te izgubiti. -Vseeno naju bo dobila.
Ne. Nihče naju ne bo dobil, dokler se bova premikala.
Vsakič, ko smo se ustavili, so nekoga ubili. Morava se peljati naprej.
Greva v Marcott.
Dajva tvojo mamo v avto.
Imaš cigareto? -V plašču.
Alan Rickson je bil moj prijatelj, še v Detroitu.
Nič ti ni treba reči, očka.
Nekega dne je prišel k meni po nasvet.
Povedal je, da je zaljubljen v neko žensko.
Ni omenil njenega imena.
Povedal je, da je poročena in da tudi ona njega ljubi.
Hotel je vedeti, kaj naj stori glede tega.
Spomnim se, kaj sem mu rekel...
"Samo enkrat živiš, prijatelj. Poskusi.
Le poskusi. Pojdi in jo obišči in če te bo ljubila,
bo zapustila svojega moža in odšla s teboj."
Žal mi je, očka. -Samo enkrat po tem sva še govorila.
Povedal mi je, da se ženska ni odločila zapustiti svojega moža.
Imela je že otroka.
Majhno punčko.
Ni je hotela izgubiti.
Takrat sem Alana zadnjič videl.
Vedno me je zanimalo, zakaj se nikoli ni oglasil.
Zakaj si to storila?
Če si prestrašen, alkohol vse samo še poslabša.
Misliš, da me je strah? -Ni se ti treba pretvarjati.
Je že v redu. -Ne, ni.
Si že kaj pogledala na števec kilometrov ? -Sem.
Šestdeset milj sva že prevozila, odkar sva nazadnje preverila karto.
Vem.
Morala bi že doseči obalo. -Vem.
Mogoče sem se zaračunal.
Mogoče.
Mogoče Severnica sploh ni na severu.
Mogoče je bil kartograf pijan. Mogoče je luna iz sira.
Kdo ve? Vse je tako odbito na tej prekleti cesti.
Navsezadnje nama sploh ni treba voziti, da bi prišla v Marcott.
Mogoče je drug izhod. -Kakšen, očka? Leteti?
Ne. Pešačiti.
Skozi gozd.
To je noro. -Velja. Velja.
Si pripravljena? -Vsaj na sončni vzhod bi morala počakati.
Spomni se, kaj si rekla. Vsakič, ko smo se ustavili, je nekdo umrl.
Premikajva se.
Si slišala tole?
Seveda sem slišala. -Kaj je to?
Ne vem. V gozdu sva, očka. Lahko je karkoli.
Padanje vej, podgana ali kaj podobnega. Mogoče ptica...
Veš, ko je Laura omenjala tiste obraze v gozdu?
So nocoj v gozdu duhovi?
Pridite, čakam vas! -Nikoli...
Nikoli več ne stori tega. Si me slišala?
Kaj je narobe s tabo? -Ne bi smela zapustiti avta.
To je narobe z mano.
Dlje od ceste ko bova, bolje bo za naju.
Presneto! Drek!
Drek! Drek!
Je vse v redu? -Da, prav čudovito.
Kaj za hudiča je to? -Našel si ograjo!
Ograja. Dobro, dobro.
Na drugi strani mora biti kmetija. Ni ravno tanka.
Pridržal jo bom. Splazi se spodaj. Pojdi.
Zdaj jo ti pridrži zame. -Prav.
Očka! Glej!
Halo! -Halo!
Halo!
Tukaj sva! Tukaj sva!
Ne!
Ne, ne more biti!
Kako je to mogoče? Kako je...
Kako je to mogoče?
Mogoče sva se izgubila. -Če bi se,
bi prišla ven na isti strani ceste.
Nekdo se igra z nama. -Pomiri se.
Nočem se pomiriti. Hočem, da se to sranje konča!
Še vedno je zaklenjen. -Pa kaj?
Kdo je torej prižgal luči? Kdo jih je prižgal?
Laura?
Ne grem nazaj v avto. -Jaz tudi ne.
Kaj pišeš?
Stvari, ki jih bom počel, ko se to konča.
In?
Hočeš, da ti pomagam?
Kaj praviš na igranje bridža? -Koliko pa misliš, da sem star?
Hočem početi nekaj... posebnega.
Hočem kupiti Atari, računalnik, kopico videoigric.
Če hočeš početi kaj posebnega, potem sem za "PlayStation".
Kaj je to?
Pozabi. Atari je boljši.
Mogoče bi kupil nekaj teh CD-jev od Marilyna Bronsona.
Mansona.
Kaj si napisal? -Te nič ne briga.
Ustavi!
Kaj se dogaja? -Vedel sem.
Nekdo se igra z nama. To je ista koča kot že prej.
Verjetno je sto gozdarskih koč na tej cesti. Ne more biti ista.
Ne, ne more biti. Vendar je.
O, drek! Vzemi baterijsko svetilko. -Ne.
Vzemi baterijo.
Marion?
Kaj počneš?
Nehaj! Nehaj!
Nekdo je tukaj! Vem! -Očka, nehaj!
Prekleta sva.
Očka, daj, no.
Nobena cesta ne pelje v nedogled.
Od kod se je pojavila megla?
Saj ni megle, očka. -Ni megle?
Nekdo bo moral k okulistu, da mu pregleda vid.
Kje je viski? -Vrgla sem ga stran, se spomniš?
Kaj?
Stran si vrgla moj viski? Moj viski? Nehvaležni otročaj.
Očka, pomiri se. -Misliš, da ker sem slab,
lahko delaš z mano kar hočeš? -Očka, poslušaj me.
Kaj počneš?
To te bo naučilo, da dvakrat premisliš, preden se dotakneš moje pijače.
Očka, prosim. Prosim.
Utihni! Utihni!
Bodi prekleta!
Marion?
Marion? Moj otrok! O, bog, kaj sem storil?
Kaj sem storil?
O, moj otrok...
Torej si prišla po njo, ha?!
No, še prej boš morala ubiti mene, ti prasica!
Zakaj nas, ha?! Zakaj?
Kaj smo ti storili? Vse, kar smo si želeli, je bil prijeten Božič.
Smo želeli preveč? Imeti prijeten Božič?
Prikaži se! Kje se skrivaš?
Prikaži se! Pokusiti ti bom dal tvoje lastno zdravilo, prasica!
Poslal te bom naravnost nazaj...
Očka? Očka?
Mrtev je.
Mrtev je! -O, bog!
Vžgi že!
Daj! Daj, no!
Vžgi! Daj že!
Končajmo že tole!
Dajte že!
Nehajte se igrati z mano! Prosim! Prosim!
Ni prišel pote!
Očka!
Ne govori! Zdaj bo vse v redu.
Poskusi si spočiti, prav? -Noseča sem.
Vse je v redu, Marion. Vemo.
Oba bosta v redu.
Kako je z njo? -Ste sorodnik?
Ne, jaz sem ju našel. Javil sem nesrečo.
Imela je srečo, da jo je vrglo iz avta.
Nekaj časa je bila v komi, toda vse bo v redu. Nekaj zlomljenih
reber in pretres. -Toda ostali so umrli.
Že vedo, kaj se je zgodilo? -Glede na policijsko poročilo
je moral oče zadremati in trčili so v bližajoč se avto.
Z žensko in njenim otrokom. -Tudi onadva sta umrla.
Torej...
Hvala vam. Hvala vam za vse, kar ste storili. Doktor...
Marcott. Helen Marcott. -Hvala vam, doktor Marcottova.
Ne že spet.
Drek.
Hej!
Lep avto. -Da, zbiram jih.
Vas lahko zapeljem? -Zakaj pa ne?
Moralo je biti hudo. Razbito steklo povsod.
Moral bi biti doma in se basati.
Oni tudi.
Si ti to odvrgel?
Ne, kaj pa imaš?
STVARI, KI JIH ŽELIM POČETI, KO BO TEGA KONEC:
1. KUPITI ATARI
2. POSTATI NAJBOLJŠI DEDEK VSEH ČASOV
Prevedel: MIRAN_K